LIBYEN - 1943
Efter ett nästan 3-årigt bittert ökenkrig är Rommel
med sin pansardivision på väg att driva engelsmännen till vansinne.
Medelhavsområdets öde hänger på en tråd.
RAID ON ROMMEL
Kapten, jag kommer från Tobruk med ett meddelande från General Lederer.
Och cigarrerna här rekommenderas varmt.
Major, jag har nya order. Ni och era män förflyttas till Tobruk.
Tobruk? Det är vansinne! - Så lyder mina order!
Det ligger i stridszonen! Fångar hör hemma i ett säkert område!
Tobruk tillhör oss nu. Det är hur säkert som helst.
Genévekonventionen har bestämda regler...
Vi känner till reglerna. Er sida har informerats om förflyttningen.
Heil Hitler!
Ni kommer också med! Se till och gör er i ordning!
Vi ger oss av meddetsamma. - Och om vi vägrar?
Då lämnar vi er här.
Ni kommer att upptäcka: Det finns värre saker än dysenteri!
Merrihew! - Sir?
Packa ihop era saker. - Ja, Sir.
Kapten, den där kvinnan är galen, hon pratar om nåt flygplan.
Jag tar hand om henne.
Italienska horor imponerar inte på mig!
Varför talar du inte engelska!
Vad har ni för problem, signorina? - Varför flyger jag inte till Tobruk?
För lufttransport krävs ett särskilt tillstånd. - Det har jag!
General Banducci är tacksam för all hjälp som jag kan få.
Jag känner till ert förhållande med generalen. - Förhållande?
Ni är väldigt fäst vid hans stab.
Han är en väldigt stor general! Ni är bara en liten kapten.
Italienarna är stilfulla soldater men deras kvinnor borde gå i koppel.
Ännu en vits?
Ja, ni färdas på samma sätt som vi.
Och hur färdas ni? - I lastbil. Fortsätt att packa nu!
Amsterdam... Holländarna gör goda cigarrer, inte sant?
Väldigt goda. - Torra som Sahara. Rommel röker också den här sorten.
Känner ni Rommel? - Ja, han älskar Sahara. Det gör vi alla.
Med "vi" menar jag yrkessoldaterna.
Jag är ingen soldat, kapten. Jag är inte ett dugg road av kriget.
Biverkningarna är motbjudande. - Här existerar inga biverkningar.
Inga kvinnor, inga barn, inga städer som är i vägen.
Bara män, doktorn.
Bara män? - Ja...
Halt!
Stig ur fordonet! Beordra era män att stiga ur fordonen!
Javisst!
Följ obemärkt efter det där fordonet!
Han är vid liv, kapten.
Döda eller levande? - Döda. De stinker redan.
Sök igenom bilen och de döda. Ge mig alla papper!
Mannen är utmattad och uttorkad. Han måste få vård.
Då får ni ta hand om honom. Vi stannar här inatt.
Slå läger framför fordonen. Slå upp tälten.
Vi stannar här till klockan 4.
Korpral, er andning och puls är helt normal.
Ni verkar simulera. Varför det?
Jag heter Foster. - På er namnskylt står det Weatherly.
Mitt täcknamn. Jag heter Foster, kapten vid 53:e pionjärbataljonen.
Säger det er nåt? - Vad? - 8:e arméns underrättelsetjänst.
Med underrättelsetjänsten har jag inget att göra, inte heller 8:e armén.
Ni är väl major Farrow? - Jag är dr Tarkington från läkarkåren.
Och var i helvete är Farrow? - Vem?
Fångarna i konvojen kommer väl från den 5:e kommandotruppen, eller?
Nej, det är mina mannar från 15:e fältlasarettenheten.
Fan också!
När han vaknar till liv vill jag förhöra honom!
Det kan tyvärr dröja ett bra tag. Han är chockad. - Ja...
Vi fortsätter med ett reportage från CBS London och Edward R. Murrow.
Det här är London.
Tobruks fall gör det ännu svårare att försörja Malta.
Och slaget om Egypten har kanske redan börjat.
För tillfället är det enda man vet
att parlamentet och pressen letar efter en syndabock.
De brittiska trupperna hyser inte de minsta tvivel.
Deras mod borde ha belönats med en seger, men tyvärr förlorade de.
Rommel gillar inte ortodoxa metoder och att spekulera ändrar ingenting.
Rommels position förstärks av Tobruk.
Säg mig, tillhör ni den 5:e kommandotruppen?
Se till och få undan honom.
Ingen dålig föreställning.
Vad i hela friden är det där?
Bekymra dig inte, hon är verklig. Hon tillhör en italiensk general.
Finns det fler? - Nej, bara hon. Signorina Vivianne eller nåt.
Ni engelska svin!
Hon är den enda civilisten... - Var är den 5:e kommandotruppen?
Det är en bra fråga.
Bara att du frågar betyder väl att det är ett fiasko. - Vem är ni?
Allan MacKenzie, 5:e kommandotruppen. - Är fler från er trupp här?
Det är bara vi. Ed Brown, Bill Wembley,
Dan Garth och Reilly.
Vi lämnades kvar när vår trupp förflyttades. Akut dysenteri.
Alla utom jag. Jag var i Alexandria på en militärparad. - Var är de andra?
De fördes till ett fångläger i Tunisien. - Herregud...
Det är väl inget ovanligt. - Har major Farrow informerat er?
Bara vad han måste, vi förs till Tobruk som fångar.
På vägen dit övermannar vi de tyska vakterna.
Och ni vet tydligen hur man hanterar kanonerna i Tobruks hamn.
Om det är en tröst så har vi 50 män som kan spränga dem i luften.
Jag trodde att han bara sa det han måste?
Vilken idiot som helst vet hur det ligger till:
Rommel är i Tobruk och förbereder sig för nästa attack.
Han kontrollerar luftrummet. Man kommer bara åt Tobruk från havet.
Och för att flottan ska få fritt fram måste kanonerna oskadliggöras.
Har jag inte rätt? - Det är riktigt.
Det har inte vi med att göra. - Jo då! Hu många män har ni?
Jag vet inte vad ni planerar, men försök inte dra in mina män!
Imorgon kl. Fem attackerar ett av våra flygplan den här konvojen.
Det ska skapa förvirring så att vår trupp kan överta konvojen.
Ett avsiktligt luftangrepp? - Piloten anfaller hur som helst.
För att stoppa aktionen
behöver jag en radiosändare. Och jag måste även överta konvojen.
Och sen?
Sen återvänder vi till våra trupper. Vi måste igenom fiendeland,
men med våra fordon, vapen, bensin och lite tur...
Vem vet. Bara en fråga till, var är medicinutrustningen?
Jag vet, i vilken lastbil den är. Men varför då?
Vi behöver vapen för att skaffa oss ännu bättre vapen.
Det tar jag hand om. - Det är bra.
Jag accepterar att ni vill utföra er plikt som soldat.
Men gör det utan mig och de av mina män som inte är inblandade.
Jag är kväkare. Eftersom jag vägrar bära vapen blev jag sjukvårdare.
Jag kan inte hjälpa er med ett uppdrag där jag är tvungen att döda.
Sergeant...
Morgonen därpå marscherade Hitlerjugend in på Berlins stadion.
Trots dimma och regn kom 132000 människor för att välkomna führern.
Allt, vad ni är, är ni tack vare mig,
och allt, vad jag är, är jag endast tack vare er.
Och eftersom rikets ledning med
mod och djärvhet har krävt en
förbättring av den tyska nationens rasvärde
har vårt folk
anslutit sig och underordnat sig landets ledning, i allt större antal.
Sieg Heil!
Är det inte en Luger? - Nej, det är en Walther. Automatisk.
Fantastisk. Det är grejor det. Inte sant, grabbar?
Vad gör du i lådan där?
Vad har du för dig där bakom?
Jag har ont i armen. Det är illa, jag behöver medicin.
Okej, ta medicin då.
ETER
Det tyska folket är lyckligt medvetet om att
det eviga fenomenet att fly
en gång för alla har tagit slut.
Har någon en exakt klocka? Min är strax fem.
Klockan fem?
Hur vore det med en fikapaus? - Eller ölpaus? - En engelsk klocka?
Ja, engelsk. Rolex. - Rolex?
Rolex är inte engelsk. Det är en schweizisk klocka. - Ja.
Hur mycket? - Om ni är bra på att pruta kan vi kanske göra affärer.
Den är väl från Schweiz. - Precis. Hur mycket vill du ha för den?
Hur mycket?
Klockan är 1700!
Sprid ut er!
Stanna här!
Foster, din djävla gröngöling!
Herregud, hjälp!
Det där med radiosändaren var illa, sir. - Ja...
Ordna för en begravning och se till att fångarna bevakas.
Vet ni vad Genevekonventionen säger hur fångar ska behandlas?
Afrikakåren är inte bara en uniform, den är mer än så.
Ni kommer att skjutas som spioner!
Jag skulle gärna skjuta er själv!
Dig begraver vi inte, Superman. Vi lämnar dig åt gamarna.
Den utbrända lastbilen är värdelös. De andra är startklara.
Se till och ge männen nåt att äta. - Tyskarna också? - Ja.
Jag har inte hittat några papper. - Jag har dem. - Är de okej?
Passersedlar för Afrikakårens eskort av brittiska fångar till Tobruk.
MacKenzie... - Sir?
Vi är långt borta från våra trupper. Låt oss komma iväg. Genast.
Vi har ändrat våra planer. - Ändrat? - Ja.
Radiosändaren är förstörd. Vi håller oss till vad vi har planerat.
Sprängämnen och vapen släpps ned här med fallskärm.
Tänker ni genomföra detta? Med sjukvårdare och 4 sjuka soldater?
Nej, jag vill bara spränga kanonerna.
Utrustningen som jag behöver transporterar jag i er läkarväska.
Men ni behöver personal. Det är ett självmordskommando!
Nej. Flottan möter oss på stranden. Jag vill dö precis lika lite som ni.
Vad händer med dem?
De stannar här. - Levande!
Där kommer vår leverans!
Skynda på, grabbar! Snabba ryck, marsch!
Skär av behållarna och begrav fallskärmarna! Kom igen!
Här är ännu fler, grabbar! Rör på er, kom hit!
Snabba på, vi har inte hela natten på oss!
Kom igen, cowboys!
Det ger jag mitt ord på.
Vad händer med flickan? - Hon kommer med oss.
Hon tillhör konvojen och så att säga även vår frakt.
Hon tillhör er, doktorn. - Mig?
Vad ni gör med henne har inte jag med att göra. Det är er ensak.
Men fångarna ska inte ta skada. - Då är vi överens.
Okej, grabbar... Ner på sidan här.
Ta tag i repet med höger hand och släpp efter med vänster.
Håll i ordentligt, släpp sakta efter.
Försiktigt! Se upp. Ni riskerar livet med det där.
Det är inga kuddar ni handskas med. Vi gör er nog till kommandosoldater!
Försiktigt.
Ett, två, tre, fyra, fem, sexs, sju, åtta, nio...
Lyssna noga, ni kan skadas precis lika mycket som er fiende.
Den ena cylindern innehåller napalm, den andra tryckluft.
Genom den här ventilen strömmar det ut. Här kommer det ut luft,
man trycker av, och på den här spaken står det "Increment".
Spaken vrids och det fungerar precis som en tändare.
Böj er inte framåt! Stå aldrig mitt framför!
Man håller det på avstånd, placerar fingret på avtryckaren och skjuter.
Jag tycker inte om att skicka iväg dem redan,
men de är bättre än jag trodde och vi måste improvisera.
Var tysta, är ni snälla.
Lugn! Tystnad! Vet du vad det är? - Tystnad...
Vad är det med flickan? - Vi får nog problem med henne.
Hon är oberäknelig, sir. - Han har rätt.
Om hon alarmerar nazisterna kan vi hälsa hem allihop.
Det måste finnas något vi kan göra.
Synd att ni inte hjälper till. - Hur? - Hon äter ju direkt ur er hand.
Ni vet väl hur kvinnor ska tas. - Inte den sorten.
Jag kan precis föreställa mig era kvinnliga patienter.
En emotionell appell hjälper inte. Men hon kan säkert mutas. - Säkert.
För fångarna gav jag ju efter. Förhoppningsvis var det inget misstag.
Men angående flickan... - Låt mig försöka.
Vi har väldigt ont om tid. - Ingen tid alls, kapten.
För Guds skull... Stanna!
Okej, stig ur!
Två kompletta pansardivisioner! Vad gör de här?
Det är ointressant. Mina män är redo. Låt oss gå till attack!
At vänster ligger Derna. Tobruk är rakt fram.
Det ser misstänkt ut att stå still här. - Ja...
Vem talar tyska? - Garth. - Han åker med den bakre bilen.
Ni kommer med mig.
Ska jag ta hand om henne? - Nej, hon står på tullpapprena.
Ni sa ju att hon tillhör mig. Jag har kommit på nåt.
Nu är det för sent. - Jag är läkare. Jag tar hand om henne.
Vad är problemet?
Den italienska kvinnan, var är hon? - Där är hon.
Furir!
Hon tillhör en av Mussolinis generaler. Förstår ni?
Ja...
Vi tar oceanvägen. - Nej, det är förbjudet område.
Ni kör rakt fram mot Tobruk. - Vi slår läger där. - Det är tillåtet.
Parkera där.
Parkera där borta!
Mitt förslag att angripa tyskarna var naturligtvis bara ett skämt.
Två pansardivisioner... Det förstår jag inte.
Rommel väntar kanske bara på rätt tillfälle. - Nej.
De kan komma från Derna. Nej, det är den 11:e och 21:a divisionen...
Reservdelar! Reparationer... - Det kan de även göra ute på fronten.
Bränsle!
Rommel måste komma i närheten av en bränsledepå.
Väl kamouflerat, vi har ingen aning om var. - Underjordisk. - Var?
Pansarvagnar utan bränsle är bara skrot. Vi kan ju oskadligöra dem.
Men det är... Utan radiosändare kan ni inte utbyta information!
Utbyta information? Fortsätt ni bara, doktorn...
Om jag hittar de djävlarna så spränger jag de i luften.
Högsta säkerhetsnivå... Hur kommer vi in där?
När ni har kommit igenom vägspärren kan ni ju fråga Rommel.